Tiedätkö tuon kirjan?
Minulla oli isäni kanssa tapana lukea sitä yhdessä.
Se oli tarkoitettu, lapsenlapselleni.
Mutta nyt minusta tuntuu että se kuuluu, -
sinulle herra Cabret.
Saisinko toisen kupillisen?
Se on keittymässä vielä.
Espresso, kuten kaikki muukin, -
pitää nauttia otollisimmalla hetkellä.
Kunpa vain tietäisimme milloin se hetki on.
Gustave, kokoa itsesi.
Käy tervehtimässä häntä.
Älä viitsi, näytä minulle paras hymysi.
Paras hymysi.
Se on kaunis.
Säteilevä!
Kiitos.
Neiti Lisette.
Erittäin hyvää iltaa teille.
- Herra Tarkastaja. - Aivan.
Kyllä.
Nuo kukkakimput ovat ihania.
Kiitos.
Ne ovat Gourdonista.
Ne tulevat yöjunalla, jotta ne pysyisivät tuoreina.
Gourdon.
Se on mahtava paikka.
Niin jykevä.
Se sää, lehmiä ja sellaista, ammumista.
Täydellisiä utareita.
Niin.
Ovatko ne, haisevia?
Haisevatko kukat?
Kyllä, vähän, olkaa hyvä.
Katsos, loukkaannuin sodassa, ja se ei parane ikinä.
Hyvää illanjatkoa Neiti.
Minä menetin veljeni.
Missä?
Verdunin taistelussa.
Hyvää illanjatkoa, herra Tarkastaja.
Erittäin hyvää illanjatkoa, Neiti Lisette.
Elokuvaopiston kirjasto.
Anteeksi?
Elokuvaopiston kirjasto.
Sieltä löydät kaiken mitä sinun tarvitsee tietää elokuvista.
Toinen kerros, neljäs rivi, osasto kolme, -
ja, niin, ylähylly.
The Invention of Dreams, -
kirjoittanut René Tabard...
Tarinoita ensimmäisistä elokuvista.
"Vuonna 1895, yksi ensimmäisistä ikinä kuvatuista elokuvista"
"oli nimeltään Juna Saapuu Asemalle,"
"jossa oli vain kuvaa junasta joka saapuu asemalle."
"Kun juna tuli vauhdilla kohti valkokankaalla,"
Yleisö alkoi kiljumaan, sillä he luulivat, -
olevansa vaarassa jäädä junan alle.
"Kukaan ei ollut koskaan nähnyt mitään vastaavaa."
"Se mikä oli alkanut vain välinäytöksenä oli kasvanut joksikin isommaksi"
kun ensimmäiset ohjaajat huomasivat että,
"he voisivat käyttää uutta mediaa kertoakseen tarinoita."
"Ohjaaja , George Méliès, -"
oli yksi ensimmäisistä, jotka huomasivat, -
että elokuvissa oli voimaa, -
"tallentaa unelmia."
"Aikaisen elokuvateollisuuden suuri edelläkävijä kuoli, -"
"ensimmäisessä maailmansodassa."
Kuoli?
- Ensimmäisessä maailmansodassa? - Oletko kiinnostunut Mélièsistä?
Kyllä.
Se on sallittua.
Onko?
Hän on minun kummisetäni.
Ja erittäin elossa, kiitos kovasti.
Mutta se ei ole mahdollista.
Vakuutan teille herra, sen olevan totta.
Miksi minun pitäisi uskoa sinua?
Koska, -
koska se on totta.
Méliès on elossa?
Tulkaa kanssani.
Kummisetäsi on minun intohimoni kohde.
Hän oli mahtava ohjaaja.
Tässä hän on töissä studiollaan.
Tässä on käsiohjelma hänen näytöksestään.
Tässä on mystinen kristallikello, -
jonka on tehnyt hänen opettajansa, Robert Houdini.
Ja tämä, on yksi hänen käyttämistä kameroistaan.
- Oliko hän taikuri? - Kyllä. Hän aloitti näyttämöllä.
Kuinka hän siirtyi elokuvien tekoon?
Kukaan ei oikeastaan tiedä.
Katsokaa kuinka onnellinen hän on.
Professori Tabard, haluaisitko sinä, kenties, -
tavata hänet?
Katsos kun olen jo tavannut hänet.
Veljeni oli puuseppä, joka rakensi lavasteita Mélièsille.
Eräänä päivänä hän vei minut studiolle.
Se oli kuin, jonkinlaista unta.
Koko rakennus oli tehty lasista.
Se oli sitä varten, että saataisiin valoa kuvaamista varten, -
mutta minun silmiini se oli jotain muuta, -
kuin lumottu linna.
Lasista tehty palatsi.
Tarvitsemme lisää valoa.
- Avatkaa sälekaihtimet. - Avaa kaihtimet, kiitos! Vielä!
Poistukaa lavasteiden luota! Kaikki paitsi näyttelijät.
Vain näyttelijöitä lavasteissa. Poistukaa!
Miksi me teemme tämän uudestaan?
Hummeri oli merenneidon edessä.
Jos niin käy uudestaan huutakaa "edessä".
Jos ei ole mitään tiellä huutakaa "tyhjä".
Jos olet ikinä ihmetellyt mistä unelmat tulevat, -
katso ympärillesi.
Ne tehdään täällä.
Hyvät naiset ja herrat aurinko laskee.
Ritarit paikalleen, hummerit paikalleen.
Merenneidot paikalleen, ja käy!
Lopussa hän oli tehnyt yli 500 elokuvaa.
Hän oli ilmiömäisen kuuluisa aikanaan.
Mutta, miksi hän lopetti?
Tähän päivään asti luulin, että hän kuoli sodassa, -
kuten monet muutkin.
Voisimmeko katsoa joitain hänen elokuviaan?
Kunpa voisittekin.
Mutta aika ei ole tehnyt hyvää vanhoille elokuville.
Tämä on ainoa minkä tiedetään selvinneen.
Sadoista, vain yksi.
Ja siltikin, -
se on mestariteos.
Tabardin on näytettävä Georgelle elokuva.
Sitten hän huomaa ettei ole unohtanut.
Eikö minun pitäisi kertoa Jeannelle?
Ei. Minusta sen pitäisi olla yllätys, niin kuin taikatemppu.
Siinä pitää olla hieman, lennokkuutta.
Lennokkuutta.
Hyvin sanottu!
Herra Claude?
Oletko sinä siellä ylhäällä?
Herra Claude, olitko se sinä?
Pidä kiinni työkaluistasi senkin ääliö!
Pystyt pitämään kiinni pullosta ihan hyvin, etkö pystykin?
Oletko juonut?
Chateauxediä? Shickeriä? Oletko juonut?
Hän sammui.
Eikö sammunutkin?
Sinä paisunut pelle!
Olisit voinut satuttaa jotain lasta.
Mikäs tämä on?
Jules Verne. Kyllä, tosiaan.
- Ei mikään tuntematon Ranskassa. - Yksi meidän parhaimmistamme.
Hyvät kannet.
Herra Labisse antoi minulle kirjan yhtenä iltana.
Hän tekee tuota aina, lähettää kirjoja hyvään kotiin.
Siksi hän kutsuu sitä.
Hänellä on todellinen, tarkoitus.
Mitä tarkoitat?
Kaikilla on tarkoitus, jopa koneilla.
Kellot kertovat ajan, ja junat vievät sinut paikkoihin.
Ne tekevät sitä, mitä niiden on tarkoitus tehdä.
Niin kuin herra Labisse.
Ehkä sen takia rikkinäiset koneet saavat minut surulliseksi.
Ne eivät voi tehdä mitä niiden on tarkoitus tehdä.
Ehkä sama asia koskee ihmisiäkin.
Jos et tiedä tarkoitustasi, on kuin olisit rikki.
Niin kuin George.
Ehkä voimme korjata hänet.
Onko se sinun tarkoituksesi, korjata asioita?
En tiedä.
Sitä isäni teki.
Mikähän minun tarkoitukseni on?
En tiedä.
Ehkä jos olisin tuntenut vanhempani, -
niin silloin tietäisin.
Tule mukaani.
Aivan isäni kuoleman jälkeen kävin täällä usein.
Kuvittelin, että koko maailma, oli iso kone.
Tiesitkö että koneissa ei ole ikinä ylimääräisiä osia.
Niitä on aina tarkalleen niin paljon kuin tarvitaan.
Joten ajattelin, että jos koko maailma on yksi iso kone, -
en voisi olla ylimääräinen osa.
Minun pitää olla täällä jostain syystä.
Ja se tarkoittaa että sinullakin on oltava jokin syy, miksi olet täällä.
Mene takaisin.
Tuon Tabardin huomeniltana kello seitsemän.
Älä kerro hänelle mitään.
Oletko varma tästä?
En oikeastaan.
Mutta minusta tuntuu että se on ainoa tapa...
Korjata hänet.
Hei. Millainen päiväsi oli?
Poika raiteilla! Raiteilla on poika!
Pois tieltä! Tuolla on poika!
Sammuta se!
Pois tieltä! Liikettä! Vauhtia nyt!
Pois!
Varokaa!
Huomenta.
Kyllä hän on töissä täällä. Iso, sivistymätön mies.
Seinessä?
Kuollut? Oletko varma?
Ei, hänellä ei ole, sukulaisia.
Kiitos, minä kerään hänen tavaransa.
Kiitos kovasti.
Jos hän on kuollut, -
niin kuka on huoltanut kelloja?
- Hyvää iltaa. - Tännepäin, herra.
Minä avaan.
Kappas, mikä yllätys. Tulkaa sisään, tulkaa sisään.
Isabelle, mitä tämä tarkoittaa?
Jeanne ole kiltti, älä suutu.
Tuo nuori mies ei ole tervetullut tänne.
Me selvitimme kuka George on.
Minä olen kovin pahoillani rouva. Luulin että meidän odotettiin tulevan.
Minä lähden välittömästi ja palaan vasta kun tahdotte niin.
Hiljempaa kiitos.
Mieheni on nukkumassa. Hän ei ole voinut hyvin sen jälkeen...
Ei Jeanne. Ole kiltti älä pakota heitä lähtemään.
En halua häiritä teitä rouva Méliès, -
mutta jos tämä on minun ainoa mahdollisuus tavata hänet, -
anna minun vakuuttaa sinulle kuinka, -
syvä minun kiitollisuuteni on. Olen velkaa miehellenne.
Kun olin lapsi, näin kaikki hänen elokuvansa.
Ne inspiroivat minua.
Miehesi on suuri taiteilija.
Olen kiitollinen siitä, että olet kiinnostunut mieheni elokuvista.
Mutta, hän on hermoheikko juuri nyt.
Häntä sattuu, kun hän yrittää muistella menneitä.
Sitten me poistumme.
Ja luvallanne sanon, että olette, -
vieläkin yhtä kaunis kuin elokuvissanne.
- Jeanne? - Oletko sinä näytellyt elokuvissa?
Hän oli melkein kaikissa Georgen elokuvissa.
Sinä olit näyttelijä?
Kauan aikaa sitten.
Ajat olivat toisenlaiset.
Minäkin olin toisenlainen.
Haluaisitko tavata hänet uudestaan?
Meillä on elokuva.
Yksi Georgen elokuvista?
Se ei ole mahdollista. Ne ovat kaikki kadonneet.
Haluatko nähdä?
- Ole kiltti. - Ole kiltti Jeanne, ole kiltti.
No äkkiä sitten.
Olit näyttelijä, ihan oikea näyttelijä!
- Se on uskomattoman romanttista. - Ei se ollut sellaista.
Emme olleet elokuvatähtiä, niin kuin nykyisin ollaan.
Mutta meillä oli hauskaa.
Rouva Méliès?
Siinä on värit!
Totta kai. Me värjäsimme filmin.
Maalasimme sen käsin, ruutu ruudulta.
Jeanne se olet sinä!
Kyllä.
Kaunista.
Sinä olit kaunis.
Hän on kaunis vieläkin.
Tunnistaisin elokuvaprojektorin äänen milloin vain.
George.
Yritit unohtaa menneisyytesi niin kauan.
Se teki sinut vain surulliseksi.
Ehkä on viimein aika yrittää muistaa.
Haluat siis tietää?
Kyllä.
Aivan kuten sinä, -
minä rakastin asioiden korjaamista.
Aloitin taikurina.
Jeanne oli avustajani.
Meillä meni erittäin hyvin, vaikka itse sanonkin. Meillä oli jopa oma teatteri.
Mutta, hääräsin aina koneiden parissa.
Minulla oli oma paja teatterilla jossa pystyin kehittelemään uusia temppuja.
Kerran jopa rakensin toimivan automatonin.
Hän oli erityinen aarre minulle.
Annoin sille sydämeni ja sieluni.
Sitten yhtenä iltana Jeanne ja minä, -
kävimme kiertävässä sirkuksessa.
Kuljimme telttojen ohi kun huomasin jotain.
Jotain kummallista. Jotain suurenmoista.
Lumièren veljekset olivat keksineet elävät kuvat.
Rakastuin heidän keksintöönsä. Kuinka voisin jättää sen välistä?
Se oli kuin, uudenlaista taikaa.
Yritin ostaa Lumièren veljeksiltä kameran, mutta he kieltäytyivät.
Sillä he olivat vakuuttuneita, että elokuvat ovat vain ohimenevä ilmiö, -
eivätkä he nähneet sillä tulevaisuutta. Niin he ainakin sanoivat minulle.
Lopulta rakensin oman kamerani käyttäen osia automationistani.
Minun oli vain pakko olla osa tätä uutta ihmettä.
Riskeerasimme kaiken, ja myimme teatterimme ja kaiken mitä meillä oli, -
jotta voisimme rakentaa oman studiomme.
Täydellistä.
Ja niin suuri seikkailu alkoi.
Katso itseäsi! Mel, minä rakastan tätä muotoa.
Minä kirjoitin, suunnittelin, ohjasin ja näyttelin, -
sadoissa elokuvissa.
Olen valmis.
Se meni hyvin! Savu ja väkipyörä toimivat hyvin.
Seis, minä keksin jotakin. Se oli hyvä tuohon asti.
Benny? Meidän on puhuttava.
Benny sano jotain.
Jos vedät vasemmasta hieman kovemmin, -
pää nousee korkeammalle, ja se on parempi...
- Iske mahaan! - Ymmärsin.
- Alkuasemiin! - Takaisin alkuasemiin!
Käy!
Ja nyt ritarit tappakaa se. Tappakaa se!
Vauhtia nyt, hyökätkää!
Pistäkää, pistäkää, ja hyökätkää!
Hyvä.
Hienoa, hienoa. Valmiina hyökkäämään.
Kolme, kaksi, yksi, seis!
Luurangot se oli mahtavaa. Voitte poistua.
Pyroteknikot, kiitos. Ritarit älkää liikkuko. Kiitos!
Odottakaa merkkiäni.
Kolme, kaksi, yksi, käy!
Taikatemput ja illuusiot olivat erikoisalaani.
Mielikuvituksen maailma.
Kaunis vaimoni oli minun muusani, tähteni.
Emme olisi voineet olla onnellisempia.
Käy!
Emme uskoneet sen koskaan loppuvan.
Kuinka se olisi voinut?
Mutta sitten alkoi sota.
Nuoruus ja toivo olivat lopussa.
Maailmalla ei ollut aikaa taikatempuille ja elokuville.
Sotilaat jotka palasivat olivat nähneet liikaa todellisuutta, -
että he tylsistyivät elokuvistani.
Ajat olivat muuttuneet, mutta minä en ollut muuttunut niiden mukana.
Kukaan ei enää halunnut elokuviani.
Lopulta minulla ei ollut varaa maksaa näyttelijöille, -
tai jatkaa elokuvien tekemistä.
Niin minun lumottu linnani romahti ja muuttui pölyksi.
Kaikki oli mennyttä.
Eräänä iltana, epätoivon vallassa, -
minä poltin kaikki vanhat lavasteeni ja asuni.
Minun täytyi myydä elokuvani yhtiölle, joka sulatti ne kemikaaleiksi.
Niistä kemikaaleista tehtiin kengänkantoja.
Niillä vähillä rahoilla jotka sain elokuvistani ostin pienen lelukaupan.
Ja sinne myös jäin.
Ainoa asia mitä en pystynyt tuhoamaan oli minun rakas automationini.
Joten annoin hänet museolle, toivoen että hän löytäisi hyvän kodin.
Mutta häntä ei ikinä pantu näytille. Ja museo paloi.
Se kaikki on nyt kadonnut. Kaikki mitä minä ikinä tein.
Vain tuhkaa ja sulanutta muovia.
Hugo, elämäni opetti minulle yhden asian, eikä se ollut sitä mitä luulin.
Onnellisia loppuja on vain elokuvissa.
Tulen pian takasin.
Lopeta tuo! Ei, ei! Älä pelottele herra Frickiä.
Schatzi, mitä hänellä on? Mitä hänellä on?
Herranen aika.
Näetkö tuon?
Ole rohkea. Minun rohkea pikku sotilaani.
Herra Frick olen sanaton!
- Hyvää iltaa. - Kas, iltaa.
On tapahtunut jotain erittäin ikävää.
- Mitä? - Tunnetko herra Clauden?
Hänet on löydetty kuolleena.
- Ei. - Herra Claude!
Niinpä hän ei enää huolla kelloja täällä.
Sinulla on pieni kaveri.
- Hei. - Hei.
Herra Claude on kuollut.
Mitä? Kuinka?
Mitä hänelle tapahtui?
Hänen ruumiinsa on löydettiin Seinestä.
Se on ollut siellä monta kuukautta.
En voi sanoa että olisin yllättynyt.
Hän oli kovan luokan alkoholisti.
- En minä niin sanoisi. - Kyllä hän oli alkoholisti!
Häipykää! Hus!
Hän olisi voinut juoda koko Seinen tyhjäksi.
Menkää pois! Menkää!
Paikoillasi!
- Päästä minut! Päästä minut! - Luulitko että pääsisit minua karkuun?
- Gustave, älä ole ilkeä! - Olkaa kilttejä, auttakaa minua!
- Ole kiltti. - Ei.
Hän on sabotoinut tätä asemaa liian kauan.
- Mitä poika on tehnyt? - Päästä minut!
- Oletko onnellinen nyt?! - Älä tee tätä!
Ymmärrätkö, minun on mentävä.
Et mene minnekään ennen kuin vanhempasi löytyyät.
Ei minulla ole vanhempia!
Sitten menet suoraan orpokotiin.
Opit siellä muutaman uuden asian, minä ainakin opin.
Kuinka totella sääntöjä.
Kuinka selvitä ilman perhettä.
Koska sinä et tarvitse perhettä.
Poliisin päämaja?
Kyllä se olen minä taas. Uusi orpo.
On ollut kiireinen viikko.
Vahingonteko, anastus, näpistys, roskaaminen, -
asema-alueella leikkiminen. Se on asiaankuulumatonta.
Olkaa kilttejä ja tulkaa hakemaan hänet.
Mitä sinulle muuten kuuluu?
Ai hän palasi?
Ai se on sinun? Mahtavaa.
No se selviää seitsemän kuukauden päästä.
Anteeksi. Maaliskuussa? Yritän keritä paikalle.
En haluaisi tehdä suunnitelmia niin pitkälle.
Oletko varma?
Voi se on erittäin imartelevaa.
En tiedä olisiko minun sopivaa ruveta kummise...
Odota hetki, odota!
Maximilian!
Väistäkää!
Pois tieltä!
Maximilian, etsi hänet!
Et pääse minua pakoon!
Et pääse piiloon!
307, 308, 309
Maximilian, hän meni toiseen suuntaan. Tule jo!
Sinä!
Pois tieltä!
Sainpas!
Ei!
Poika! Sammuttakaa koneet! Raiteilla on poika!
Pois tieltä!
Perääntykää! Perääntykää ihmiset! Perääntykää!
Mitä oikein ajattelit? Oletko kunnossa?
Tule!
Annamme orpokodin huolehtia sinusta.
- Ei, en kuulu sinne! - Minne sinä sitten kuulut?
Lapsi kuuluu jonnekin.
Ole kiltti ja kuuntele minua!
Sinä et ymmärrä. Sinun täytyy päästää minut.
Minä en ymmärrä miksi isäni kuoli, -
tai miksi olen yksin.
Tämä on minun ainoa mahdollisuuteni selvitä, tekemällä töitä.
Sinun pitäisi ymmärtää!
Minä ymmärrän!
Minä ymmärrän.
Herra, -
tämä lapsi kuuluu minulle.
Olen pahoillani. Hän on rikki.
Ei ole.
Hän toimii täydellisesti.
Arvon vieraat, voin ylpeänä toivottaa, -
teidät tervetulleiksi tähän gaalaan.
Juhlistamaan George Mélièsin elämää ja töitä!
Vuosia luultiin että suurin osa hänen elokuvistaan on kadonnut.
Myös herra Méliès luuli niin itsekin.
Mutta aloitimme etsinnän.
Etsimme kirjastoista, ja yksityisistä kokoelmista, -
ladoista ja katakombeista.
Työmme palkittiin vanhoilla valokuvilla, -
monilla laatikoilla käsikirjoituksia, ja arkuilla täynnä filmejä, -
jotka onnistuimme pelastamaan.
Nyt meillä on yli 80 George Mélièsin elokuvaa.
Ja tänään, niiden luoja, -
ja elokuvaopiston uusin jäsen, -
on täällä jakaakseen ne kanssanne.
Naiset ja herrat, -
minä, -
seison tänään täällä edessänne, -
ja siitä saamme kiittää erästä erittäin rohkeaa nuorta miestä, -
joka näki rikkinäisen koneen, -
ja kaiken järjen vastaisesti korjasi sen.
Se oli paras taikatemppu, -
jonka olen ikinä nähnyt.
Ja nyt, ystäväni.
Puhuttelen teitä sellaisina kuin oikeasti olette.
Velhoja, merenneitoja, -
matkaajia, seikkailijoita ja taikureita.
Unelmoikaa kanssani.
Elokuvien historian opiskelu on aloitettava...
Unikko? Luolamaalauksia...
- Niauxissa. - Niauxissa.
Koiraeläinten sosialisoinnilla.
Ei koiraeläinten romanssilla?
Poika suunnitteli sen. Se ei narise yhtään.
Muista hymyillä kulta.
Millä niistä? Osaan kolme hymyä.
Älä huolehdi, olen nyt täysin toimiva mies. Enkös olekin kulta?
Napauta pakkaa. Siellä se menee, se lentää, se lentää... siinä!
- Onko tuo korttisi? - Se on minun korttini.
Kauan sitten tunsin pojan nimeltä Hugo Cabret.
Hän asui juna-asemalla.
"Miksi hän asui juna-asemalla?" saatatte kysyä.
Siitä tämä kirja tulee kertomaan.
Se kertoo siitä, kuinka tämä nuori mies, -
etsi salaista viestiä isältään, -
ja siitä kuinka se viesti valaisi hänen matkaansa, -
koko matkan kotiin.